Säger jag att jag ska göra nåt så gör jag det. Jag mejlar honom.
Jag vet inte när han svarar. Han kollar sällan mejlen.
Efter poesiuppläsningen går jag inte hem.
Jag fyller faktiskt år, så jag vill gå ut på nån klubb.
Nej, Simon, jag tänker inte ljuga för henne. Jag tänker bara inte berätta.
Jag ska parkera bilen. Jag kommer sen.
Hej, Dorothea. Hur är det?
Jo tack, jag mår bra.
Jag skaffar fler biljetter. Ja, jag gör det med en gång.
- Hej! - Simon.
- Hej, Simon. - Han hälsar "ring mig".
Ja, hon kom precis. Hon hör dig säkert. Hon står bredvid mig.
Hej, Luke. - Jag kan byta om lite snabbt.
- Kaffe? - Sluta prata. Jag blir ju sen. Hej då.
- Har du tagit? - Hur mår du?
Bra. Hur så?
- Kom raka vägen hem i kväll. - Mamma, kom igen...
- Det är bara poesiuppläsning. - Jag vet.
Hej då.
Du måste prata med henne, Jocelyn.
- Hon är inte redo. Inte än. - Jo, det är hon.
Det är du som inte är redo.
- Tack för att du ställer upp. - Vad har man inte vänner till?
Kom, min falska avgudabild, mina skändliga länder!
Bestryk varje protuberans med ofruktlöst nit!
Vånd...
- Vånda, plåga... - Jag står inte ut. Mer kaffe?
Svep in mina små krokuskronblad Döden viskar
En cappuccino och en espresso, tack.
- Hej. - Hej.
Brisen tråcklar sig in i en makaber väv
Svulstig är min plåga!
- Varsågod. - Likt små krokuskronblad viskade död
Den blonda tjejen flirtade med dig. Bjud ut henne.
- Nej, det vore inte rätt. - Varför då?
För att... jag sparar mig för nån annan.
Vem då?
- Nu så... - Tack! Tack så mycket. Tack.
Säg till honom att han var bättre förut.
Hans poesi kanske är bra, vi fattar det bara inte.
Kan vi inte gå in här? Jag vill fråga vad symbolen betyder.
- Clary, vi kommer aldrig in där. - Vilken optimist du är!
- Det här är inte likt dig. - Tänk inte så mycket.
Jo... Hej. Vad betyder den där symbolen?
- Vilken symbol? - Ja, vilken då?
- Ser du den inte? - Nej.
Coolt.
- Ja, vi passar ju verkligen in här. - Tänk inte så mycket.
- Clary, vill du ha nåt att dricka? - Ja.
Clary! Clary, vad är det?
Såg du inte vad som hände?
- Jag såg det! De dödade honom. - Är du full?
Klubbar kan sprida hallucinogener via luftkonditioneringen.
- Varför mår du bra i så fall? - Jag vet inte. Vi drar nu.
- Allt bra? - Ja, jag mår bra.
Du har sovit hela dagen och kom hem sent i går.
Jag är hemma nu. Inte sant?
Gå inte. Jag har sålt en tavla och vill fira.
Fira din enda köpare, eller? Killen är säkert kär i dig.
Det blir som med Luke.
Vill du verkligen prata om det nu? Simon...
- Han är som en bror för mig. - Han känner nog inte likadant.
- Jag går nu. - Nej, det får du inte.
- Vart ska du? - Till Java Jones.
- Gud! - Nej, bara jag.
- Vi går, Simon. - Jag vill berätta nåt.
- Vi kan prata senare. - Hej då, mrs Fray.
Titta! Plötsligt ritar jag hundratals såna här!
- Och? - Jag håller på att bli knäpp.
I "Närkontakt av tredje graden" trodde de att han var paranoid-
- men så fanns det nån ufo-logisk förklaring.
Nej, det är inte sant.
- Vilket då? - Det är inte sant.
Nu skrämmer du mig.
Clary, vad?
- Vad stirrar du på? - Vänta här.
Var är Bägaren, Jocie?
- Hur hittade ni mig? - Det kan du tacka din dotter för.
- Varför ser ingen annan än jag dig? - Jag undrar detsamma.
- Du är en kallblodig mördare! - Inte en fredälskande mördare?
- Jag vet vad jag såg. - Du tror dig veta.
Varför ritar jag såna här?
- Jag hade rätt. Du är ingen mondän. - Va? Vad är en mondän?
- Nån från människovärlden. - Vad är jag, då?
Hitta Bägaren.
- När började du med det här? - Varför ritar jag såna?
Svara!
Simon...
CLARYS MAMMA
Det kanske är pojkvännen.
- Han är inte min pojkvän! - Är han medveten om det?
Snälla, svara. Ljudet irriterar mig.
- Mamma, jag ska gå hem. - Nej, kom inte hem!
Hälsa Luke att Valentine har hittat mig.
- Jag älskar dig. - Mamma? Mamma!
Hälsa Valentine att Bägaren aldrig blir hans.
Låt bli...! Låt bli att dricka det där! Kom hit! Nej.
Nej!
Svara, då!
- Förlåt! Hur gick det? - Rör dig inte.
Mamma?
Res dig. Seså.
Såja, det är bra nu.
- Den är död. - Vad fan var det för nånting?
- Lönar det sig ens att förklara? - Du kan ju försöka.
Det var en demon.
Nej, det tror jag inte på.
Och det som du såg mig döda på klubben... Det var också en demon.
Demoner kan anta alla sorters former. Man kan inte ens lita på sina närmaste.
Varför ska jag i så fall lita på dig?
Jag räddade livet på dig.
Dorothea, öppna! Snälla!
Kan? Kan du?
Vet du vad var min mamma är?
Vet du det?
- Va? Kan du se honom? - Naturligtvis. Hon är ju en häxa.
Blev pepparkakshuset onödigt stort?
- Vet du var min mamma är? - Nej, tyvärr.
Hon nämnde ett namn. Valentine?
- Gå nu. - Inte förrän du berättar nånting.
Vad som helst!
- Vi ser vad korten säger. - Jag tror inte på sånt.
Sätt dig.
Svep handen över korten.
- Mamma har målat korten. - Ja, de var en gåva.
Vilket kort väljer du?
- Bägaresset. - Det är De dödligas bägare.
Vad innebär det?
Ett av vårt folks tre heliga föremål.
- Vad har det med min mamma att göra? - Hon var en skuggjägare.
- Precis som han. - Nej, mamma är konstnär.
Hon har alltså inte berättat.
Allt jag vet är att hon är försvunnen och jag vet inte var jag ska leta.
Jag ska spå dig.
Nånting blockerar ditt sinne. Din mamma måste ha lejt en beskyddare.
- Vad ska jag skyddas från? - Dina minnen.
Varför då? Jag minns inget som hon vill att jag ska glömma.
Vänta...! - Trevligt att träffas.
- Aj! Vad fan? - Simon! Du skrämde mig.
Vad är det som har hänt här?
Mamma är försvunnen. Nån tog henne och förstörde lägenheten.
Och... den här killen... försöker hjälpa mig att hitta henne.
- Men du kan inte se honom. Och han... - Clary.
Och nu kan inte jag se honom heller.
Jace Wayland, demonjägare.
Simon Lewis. Keymaster. Är det du som är Gatekeeper?
- Jag vet inte vad du snackar om. - Va? Kan du se honom?
Det är klart jag kan se honom. Vad menar du?
- Jag är förvirrad. - Vem är det här?
Min pappa. Han dog när jag var två år.
Clary... Vad då? Din mamma är försvunnen-
- och då väljer du att hänga med nån blonderad gothare.
- Var stötte du ihop med honom? - Det var han som hittade mig.
- Vad då? - Kolla.
För övrigt är det min naturliga hårfärg.
Clary, Clary, Clary... Simon? - Ringde hon till dig?
- Varför svarade du inte? - Jag hade svarat om jag visste.
Det kan du ju inte veta om du inte svarar!
Vad är det där?
Inget bra. Vet du varifrån den kommer?
Jag måste hitta Luke.
Konstigt, hans bil står ju här. Kom.
- Du får vänta här. - När blev du boss?
Det är lugnt. Säg till om nån kommer.
Jag har aldrig varit här nere förut.
- Kom igen, Luke. Berätta! - Jag vet ju inte var Bägaren är.
Gör det inte så svårt för dig själv.
Allt som du behöver göra är att berätta sanningen.
Jag vet inte var bägaren är!
Jag vet att du och Jocie står varandra nära. Tror du att jag är dum, eller?
Berätta bara var Bägaren finns så kommer det att gå bra för Jocie.
Lukey, berätta sanningen för mig. Gör mig inte förbannad.
- Jag säger ju... - Fattar du?
- Jag upprepar frågan: Var är Bägaren? - Jag vet inte.
Vi vill alla samma sak, inte sant, Lukey?
Skillnaden är att jag tror att du vet var den är. Seså, berätta!
- Vi måste gå. - Nej, snälla, hjälp honom.
De jobbar för Valentine. Han är dödens, så jag kan inte hjälpa honom.
Han är som en pappa för mig.
Det är otroligt vad människolik du ändå är.
Visst är det otroligt?
- Snälla. - Jag ska få dig arg och förvandlad.
Visa mig att du kan förvandlas. Titta. Titta!
Nu kommer hundpojken fram. Vill du jucka mot mitt ben? Gillar du det?
Vill du sniffa mig i baken? Va?
Jag vill se dig förvandlas!
Berätta var Jocelyn gömde Bägaren, så får du tillbaka henne oskadd.
Jag vill inte ha tillbaka henne.
I åratal har jag fjäskat för henne och ungen för att få De dödligas bägare.
Pangborn, jag vill vara den som överlämnar henne till Valentine.
Säkert.
- Det här är ett misstag. - Jag tror dig inte. - Gör du?
- Clary, spring! - Clary, lyssna!
Ursäkta mig, jag vill anmäla ett inbrott och en försvunnen person.
Det var inbrott där min vän bor och hennes mamma är försvunnen.
Spring!
- Du dödade två poliser! - De var inte poliser.
Clary, du kan inte stanna här. De kommer att hitta dig.
Hur kunde Luke säga att han inte bryr sig?
Han som alltid har nattat mig och hämtat mig efter skolan.
Dina minnen kanske inte är riktiga.
Minns du vad jag sa? Du kan inte lita på nån.
- Jag måste hitta mamma! Jag måste hem! - Vi löser det, men inte här och nu.
Vi måste till en säker plats.
Jag är skuggjägare och ska beskydda dig.
Där är ni! Jag trodde att ni var med.
Okej, jag följer med dig.
- Han dödade precis två poliser! - De var inga poliser.
- De såg ut som riktiga poliser. - De var inga riktiga poliser.
Varifrån fick de polisbilen, då?
De var inte poliser.
- Här är vi säkra. - Vad är det för kyffe?
Det är inget kyffe. Du kan bara inte se det.
Vad är det som händer? Vad fan gör de här?
- En demon har bitit henne. - Hjälp henne!
Är det nu du sliter av dig tröjan och plåstrar om mig?
Vill du se mig naken kunde du ha sagt det.
Hon vaknar!
Avsvimmad och tatuerad? Är inte det en Las Vegas-grej?
Det är en runa! Olika runor kan göra dig osynlig, stark, frisk, synlig...
Därför kan jag också se honom. Och är du hungrig...
Runan fungerade på dig, därför kan du se oss.
Mondäner skulle inte överleva det. Nu vet vi att du har skuggjägarblod.
- Tvivlade ni? - Vi blev helt säkra när hon inte dog.
Här. Testa om nåt passar. Det är sällan vi har gäster, och de är sällan tjejer.
Ja, visst.
Borde vi inte kalla på polisen? Den riktiga polisen.
Bra idé. Vad dumt att vi inte har tänkt på det de senaste tusen åren.
Hodge är redo att ta emot henne. - Han vill träffa dig ensam i biblioteket.
- Vem är Hodge? - Han är Institutets ledare.
Hundratals skuggjägare brukade komma hit, men nu är vi de enda som är här.
Utan De dödligas bägare är vi på utdöende.
Antingen är man född skuggjägare eller så dricker man ur De dödligas bägare.
Tänker du komma, eller?
Brooklyn känns avlägset, va? Håll dig borta från Jace.
Hodge kan verka lite excentrisk, men han är en av våra största skuggjägare.
Ge mig den där.
Är det inte vågat att låta en främling se Institutets innersta?
- Nej. Vi kan lita på henne. - Mondänvännen, då?
- Det var impulsivt av mig. - Din impulsivitet brukar sluta illa.
Runan för att läka ett brustet hjärta svider mest.
De stannar bara en dag, jag lovar.
Jace.
Hon var en av de bästa... din mamma.
- Jag förstår inte... - I går var du en vanlig flicka.
I dag känns det som om hela din värld har vänts uppochned.
Det finns bara en sak som du måste veta.
Sagorna som du fick höra när du var liten om monster, mardrömmar-
- och sägnerna som viskades kring lägereldarna...
Alla var sanna.
- Demon? - Ja.
- Demon? - Nej, varulvar är inga demoner.
- Downworlders är inget hot. - Downworlders?
Är det alla som bor bortom 14th Street?
Downworlders omfattar vampyrer, varulvar, trollkarlar...
Trollkarlar? Häftigt! Hur dödar ni zombier, då?
- Det gör vi inte. - Nej, de är ju döda.
- Nej, för de existerar inte. - Nähej...
- Är det där Bägaren som alla pratar om? - Det är en kopia, men det stämmer.
Den där Jace är en bitter typ.
Det skulle du också vara om du såg din pappa bli mördad.
Han räddade livet på oss fler gånger än vad jag kan räkna till.
Enligt sägnen tillkallade korsfararna en ängel.
Ängeln Raziel. Raziel tappade sitt blod i en bägare.
- De som drack det blev änglamänniskor. - Skuggjägare, alltså.
Likadant med deras barn och barnbarn. Varelser med enorma krafter.
Så starka krafter att de kunde skydda världen i dess kamp mot ondska.
En kamp som aldrig kan vinnas, utan alltid måste utkämpas.
Demoner dör inte i första taget.
Men vi... Vi förblev alltför dödliga.
Bägaren kan skapa fler skuggjägare.
Precis så sa Valentine. Klaven, som vaktar Bägaren-
- var rädda för att använda dess kraft. Få skulle överleva dess innehåll.
Valentine samlade några av sina vänner.
Unga, idealistiska skuggjägare...
...som skulle hjälpa honom att stjäla De dödligas bägare från Klaven.
Men han ville inte beskydda mänskligheten.
Han ansåg att det måste till en evolution av skuggjägare-
- så han experimenterade med Bägaren.
Han lärde sig att tillkalla demoner.
Han injicerade demonblod för att kunna kontrollera dem.
Han ville härska.
För att förhindra det stal din mamma Bägaren och försvann.
- Om bara hon vet var den är... - Hon kanske inte är den enda.
Hon kanske berättade det för nån.
Nån som inte vet att hon vet.
Silent Brothers är redo.
- Varför följde inte Hodge med? - Han lämnar aldrig Institutet längre.
Han måste ha torgskräck.
- Är det han? - Nej, det där är Harold, vaktmästaren.
Där kommer han.
Är du säker på att du vill göra det här?
Vi ska hjälpa dig att minnas.
- Aj! - Sch! Du väcker de döda.
Tänk att nåt sånt här låg precis utanför stan.
Välkommen till Stad av skuggor.
Silent Brothers får sin styrka från skuggjägarnas ben och aska.
- Är alla begravda här? - Ja. En vacker dag är det där jag.
Jag stannar här. Du klarar dig på egen hand.
Har du gjort det här förut, alltså?
Nej.
Du måste lyssna med hjärnan.
Mamma?
Seså, gå.
Clary, det här är Luke, min goda vän. Du kan lita på honom.
Hej, Clary.
Rör inte den där gamla grejen. Det är bara en gammal bägare.
Clary! Clary, hur gick det? Clary?
Blockeringen är omfattande och kan bara hävas av de som orsakade den.
- Jag vet ju inte vem. - Du skrev det där nu.
Din hjärna minns det spegelvänt.
B-A-N-E.
- Bane. - Vem då?
- Magnus Bane är en trollkarl. - Vi får prata med honom.
Det gör man inte bara så där. Vi behöver Isabelles hjälp.
- Det är en topp. - Nej, en klänning.
- Det går inte. - Med rätt skor...
Nej, jag menar att det inte går att få av sig den. Den är så tajt.
Har du inget annat?
Mondänt klädd lär du inte få träffa Brooklyns store trollkarl Magnus Bane.
Sluta klaga och följ med mig dit bort.
Håll i den här.
- Den där Alec gillar inte mig. - Den där Alec är min bror.
Vet Jace vad Alec tycker om honom?
- Är det så uppenbart? - Jag bryr mig inte.
Inte jag heller. Men Klaven bryr sig. Det är inte jag som bestämmer reglerna.
Titta, vad fin du blev.
- Hur ska jag hitta mamma i horkläder? - Passa din tunga. Det är mina kläder.
- Visst blev hon fin? - Står hennes nummer på toaspeglar?
Jag tycker att du ser jättebra ut.
Vänta. Här har jag varit förut.
- Vänta. - Vad är det?
- Är det bättre så? - Ja, det är bättre.
Har man sett! Jag minns inte att jag har bjudit barn av Nephilim.
- Magnus Bane. Vi måste prata. - Jag tycker inte om er.
Ni får stanna, tack vare den snygga.
- Tack. - Va? Jag menar honom.
Killen med de blå ögonen.
- Och tack vare Clary. - Hur vet du vad hon heter?
Följ med mig.
- Var är din mamma? - Hon är försvunnen.
Det förklarar saken.
Hon tog med dig hit varje år. Hon missade aldrig ett möte.
Alla besvärjelser funkar inte lika bra som den på dig.
När du ritade Änglarunan tydde det på att ditt minne var väckt.
Fanns det inbyggt i ditt minne visste hon när det var dags.
Det du såg av Skuggvärlden glömde du lika snabbt som du såg det.
När du blev äldre behövde du min hjälp oftare.
Hon ville häva blockeringen först när hon var redo att berätta allt för dig.
- Hur länge ska vi stanna här? - Slappna av, Simon.
Drick inte det där!
Simon!
Det håller på att avta, annars vore du inte här nu.
Jag måste minnas. Tiden rinner ut för mamma. Nåt måste du kunna göra!
Det är du som har köpt mammas alla tavlor.
- Varför köpte du alla? - Ni behövde pengar.
Du har ett porträtt av min pappa.
Nej, det är en militär som dog i Irak. Jocelyn träffade honom aldrig.
Änkan ville ha ett porträtt, men så...
Så hon låtsades att det var min pappa.
Allt som din mamma gjorde var för att du skulle leva tryggt.
Var nåt av det som hon berättade sant?
Du har en skattkarta inuti huvudet. Hittar du Bägaren, hittar du din mamma.
Vampyrerna har tagit Simon!
Kom ihåg att det var skuggjägare som din mamma flydde från.
Vi måste hitta Simon.
- Vi kan inte bryta oss in hos vampyrer. - Börja inte nu.
Skulle vi inte hitta Simon?
Vi vet var han är. Vi ska bara hämta några saker.
Vad då? Har ni en uppgörelse med kyrkan?
Demoner finns överallt i olika skepnader.
Skuggjägare valde aldrig nån religion.
Därför stöder alla religioner oss i vår kamp.
Vi kunde ha gått till vilket tempel som helst.
Här är det.
Under alla altare i alla kyrkor...
...finns det här.
- Vad tror du på, då? - Mig själv.
- Jag behöver inte tro på nåt. - Ängeln Raziel, då?
- En fin saga. - Hodge sa...
Hodge måste skaffa sig ett liv.
Jag har jagat demoner en tredjedel av mitt liv och aldrig sett en ängel.
Ta det här.
- Jag vet inte... - Jag visar dig. Det är ett vampyrgevär.
Du måste tränga igenom hjärtat. Tryck det mot bröstet... och skjut.
Ladda om. Sen kan du skjuta igen.
- Hotell Död? - De har humor.
Kom nu.
Vad är det med henne? Alla skuggjägare är modiga.
- Hon har inte vuxit upp som en. - Hon blir vår död.
Simons tröja.
Han är där uppe.
Simon...!
- Gud... - Clary!
- Jag når honom inte! - Hjälp till här.
- Kom igen! - Förbannade stövlar!
- Här. - Nu så.
Försiktigt.
Han lever!
Fort. De vill inte ha mig, de vill ha dig och Bägaren.
Skynda er. Spring!
Nej, häråt!
Jace!
Bakom dig!
- Nej! - Clary!
- De är för många. - Tro lite på er själva.
Spring!
Ge mig en kniv!
- Solen! - Vi drar!
Hjälp honom.
Clary!
Släpp inte!
Tack...
...för att du räddade Simon.
- Hur är det? - Jag mår bra.
- Clary, får jag prata med dig? - Jag skulle precis hälsa på Simon.
Jag vill att du sticker.
- Du fick oss nästan dödade. - Vi hade inget val.
- Vi skulle rädda Simon. Och Jace... ...måste rädda världen.
Uppmuntra honom inte.
- Men det är ju vad ni gör. - Ja! Vi. Vad vi gör. Vi är ett team.
- Du sinkar oss. Du är en mondän. - Jag är inte en mondän!
- Du som är så modig, erkänn... - Vad då?
Att du är kär i Jace. Det är därför.
Om du nånsin upprepar det där dödar jag dig.
- Hej. Hur länge har jag sovit? - Hela dagen.
Jag hittade dina glasögon. De är trasiga.
Vad skumt.
Jag verkar inte behöva dem längre.
- Vad ritar du? - Inget särskilt.
- Mår du bra nu? - Ja.
Förlåt att jag inte trodde på dig först. Nu fattar jag.
Jag måste ha slocknat. Sen dök du upp.
Jag har alltid behövt dig mer än vad du har behövt mig.
- Det är inte sant. - Jo, men det gör ingenting.
Jag har bara haft mamma, Luke och dig.
Våga inte tro att du inte är viktig för mig.
- Okej. - Okej.
Ja.
Vad har pianot gjort dig? Du spelar som om du hade mist din stora kärlek.
- Min enda stora kärlek är jag själv. - Då blir du inte nobbad i alla fall.
Jag rackar ned på mig själv ibland.
- Du spelar med stor inlevelse. - För stor inlevelse.
Jag ska ju återge noterna, inte tolka dem.
Musik ska ju spegla känslor.
Demoner drivs till vansinne av vissa frekvenser.
Bach kom på att använda en matematisk talföljd av tonala kombinationer.
På så sätt kan vi avgöra vem som är demon.
- Bach var en skuggjägare, alltså? - Ja.
Så Bach är för demoner vad vitlök är för vampyrer?
På sätt och vis. Men man kan få slut på vitlök. Musiken tar aldrig slut.
Har du alla dina leksaker där?
Det är roligare än så. Kom. Det är en portal.
Det är ett naturfenomen. Institutet är uppbyggt kring det.
Institutet sägs vara New Yorks första byggnad.
- Jaså? - Dimensioner är inte bara räta linjer.
Det finns kurvor, vinklar och vrår.
Svårt att förklara, men portalen kan ta dig vart du vill i denna dimension.
När du tränger igenom ytan tas du till den plats där du har dina tankar.
- Så det betyder att mamma...! - Stopp!
Hela livet tränas vi i att visualisera vart vi vill innan vi kliver in.
Det kräver enorm fokusering.
Om du kliver in otränad kan du vara förlorad i dina egna tankar för alltid.
Kom, jag ska visa dig.
Tjuvkika inte.
Coolt, va?
Nu... ska du och jag... fira din födelsedag.
- Hur visste du? - Jag har läst på.
Ingen går hit längre. Vi kan vara ensamma.
Det är hisnande vackert.
- Ingen tårta, tyvärr. - Jag hade ändå inte väntat mig det här.
Alla borde få nånting när de fyller år.
- Vad fick du, då? - Det var mest vapen.
- Det förvånar dig säkert inte. - Inget gör det längre.
När jag var nio år gav min pappa mig en falk.
Jag skulle lära den lydnad och hålla dess ögon täckta. Men jag ville inte.
Jag smekte den tills den litade på mig. Jag fick den alldeles tam.
Jag visade pappa, så att han kunde bli stolt över mig.
Han sa: "Jag sa ju åt dig att lära den lydnad."
"I stället lärde du den att älska dig. Du förstörde den."
Han tog fågeln och bröt nacken av den.
- Det var sista gången jag grät. - Förlät du nånsin honom?
Han gjorde det för att göra mig stark.
- Står W för Wayland? - Ja.
Det är midnatt. Titta nu.
Tjejer önskar sig ädelstenar, inte stenar.
Alla skuggjägare bör ha en häxsten.
Vi har fått sällskap.
Det är Hodges fågel.
Vi ska nog gå.
Okej, vi borde verkligen gå nu.
Jag beklagar sprinklersystemet. Jag hade glömt bort det.
- Ska du sova? - Ja, är inte du trött?
Jag är piggare än nånsin.
- Simon! Jag trodde... - Att jag sov? Jo, nyss.
Nästa gång får du förvarna mig att du redan har en man i sängen.
- Skulle ni dela säng? - Alla kan inte få plats.
Vi skulle inte dela säng. Vi kysstes bara.
- Vad enkelt du avfärdar vår kärlek. - Jace! - Förlåt att vi väckte dig.
Jag ångrar att jag klev upp.
Följ efter honom och berätta hur viktig han faktiskt är.
Sluta bete dig som om inget sårar dig!
Det kunde du ha tänkt på innan du kysste mig.
- Kysste jag dig? - Lugn. Så bra var det inte.
- Simon, var inte du? - Jag letade efter dig.
- Vart ska du? - Hem.
- Jag har stannat för länge. - Det var inte planerat.
Låt mig gissa. "Det bara hände." Säkert!
- Du gillar inte honom, men... - Jag hatar honom.
- Varför då? - Jag trodde att du var smartare än så!
Jag har alltid funnits vid din sida. Det har inte han.
Jag är kär i dig.
Uppenbarligen känner du inte likadant.
- Det är... - Tyst. Det finns inget mer att säga.
Han utnyttjar dig bara för att få Bägaren.
Simon...!
Hittills har bara din mamma klarat det där.
Jag har aldrig gjort det förut.
Både ditt minne och dina färdigheter verkar ha förträngts av blockeringen.
- Jace, jag...! - Du behöver en nakenmodell, eller?
- Jag har inte lust. - Vänta!
Jag vet var mamma har gömt Bägaren.
Hej! Wow, du ser annorlunda ut.
Jag lånade lite kläder bara.
- Det är snyggt. - Ledsen, jag hinner inte prata mer nu.
SIMON, MÖTTE CLARY UTANFÖR HENNES HUS.
- Clary. - Jag är här för tarotkorten.
Vi behöver se dem som mamma målade. Du får tillbaka dem med en gång.
Inga vapen. Det här är ett fredligt hus. Lägg dem där borta.
Hur mår du i dag?
Bra. Bara bra.
Pianot är inte stämt. Låt bli att spela, är du snäll.
Jag ber dig.
Sluta.
Den där låten... är ingen av mina favoriter.
Sluta! - Låt mig se den där!
Clary, spring härifrån!
Hej, Madame Dorothea, har du sett Clary?
- Nej. - Då får jag...
Simon! Simon!
Simon! Det är inte hon!
Jag tar hand om honom.
Simon! Hon har Bägaren!
Hjälp Simon!
Förlåt mig. Förlåt mig.
Jace!
Runorna verkar inte.
Simon, kom.
Skär upp dem här.
- Det räcker. - Det är inte hennes fel.
Nej, det är ditt fel. Alec sa att du skulle komma att skada dig. Oss alla.
- Nu är han döende. - Vi hämtade Bägaren.
Det finns bättre sätt än att få sin vän dödad.
Kan du be Hodge komma hit?
Jag är ledsen att Alec sårades.
Vi gör det här tillsammans som ett team.
Sen Clary kom har vi inte varit nåt team.
Hodge! Hodge! Alecs tillstånd försämras.
Jag vet. Jag har redan bett nån komma hit.
Fick du tag i Bägaren?
Vad händer nu?
Hodge!
Du vet inte hur det är att leva med Klavens förbannelse.
Jag kan inte ens gå utanför dörren eller öppna ett fönster.
Döm mig inte för hårt, Clary.
Vad har du gjort?
Det var bara en tidsfråga innan du skulle ge mig Bägaren.
- Var är hon? - Hon mår bra.
- Du har fått vad du ville. Släpp henne. - Jag måste se att det är den äkta.
Alla vill ha Bägaren av fel anledning.
Men inte du?
Med Bägaren kan jag rena våra blodslinjer och rädda vår ras.
Du kanske inte kan mondän historia.
Men när folk pratar om att rädda sin ras brukar det aldrig sluta väl.
Därför har mamma gömt den för er.
Nej, hon gömde inte Bägaren.
Hon gömde dig.
- Drick. - Jag dricker inte det där.
Du har druckit det sen innan du ens var född.
Jag lät din mamma dricka det när hon väntade dig.
Du måste ha listat ut det vid det här laget.
Alla färdigheter som din mamma försökte hemlighålla.
Varifrån tror du att de kommer?
Du är min dotter.
Mitt blod rinner i dina ådror. Seså, drick det här nu.
Drick!
Ta ut den!
Nej!
- Nån använde portalen. - Jag går dit och kollar.
- Förlåt, jag blev lite ivrig. - Luke!
- Clary, lyssna. Var inte rädd. - Rör mig inte!
Såja, såja... Den där varelsen kommer tillbaka.
Det är inte tryggt här ute.
Jag hoppade igenom för att komma undan Valentine och komma till mamma.
I stället kom jag till den plats som jag minst av allt ville till.
Portalen tog dig hit för att du måste ha tänkt på mig. Du kan lita på mig.
Du sa att du struntade i oss. Du vill bara åt Bägaren.
Vad skulle jag ha sagt? Jag är här för att beskydda dig.
- Du var på hotellet. - Bra kastat, förresten.
- Jag, då? - Vad då?
- Vi hade en överenskommelse. - Ja, men jag har ingen bägare.
Jag infriade min del av överenskommelsen.
- Nej. - Jag gav dig Bägaren.
Knappast mitt fel att du gav den till Clary.
- Lyssna. Du inbillar dig bara det. - Nej! Nej!
- Det finns... en besvärjelse. - Jaså? En besvärjelse?
Det är bara en undanflykt för ett större problem... här uppe.
Tror du att jag fixar sånt?
Du får Bägaren om du tar bort rädslan.
Utan Bägaren får jag också problem, men min rädsla är äkta.
Varje downworlder, varje medlem av Klaven, varje skuggjägare-
- på bägge sidor portalen letar efter mig.
- Jag behöver all hjälp som jag kan få. - Låt bli det, Valentine.
Ingen demon har satt sin fot på Institutet.
Det kanske är dags att de gör det.
I alla dessa år har jag väntat på det här.
Clary ger mig inget val.
Hon kommer tillbaka.
Jaså? Hur kan du vara så säker på det?
Hon vill ha nån här lika mycket som sin mamma.
Ljuger du och säger att de båda är dina barn-
- så krossar du deras hjärtan.
Vad kan jag säga? De trasiga är de bästa anhängarna.
Se bara på dig.
Att älska är att förgöra.
Var fan är Hodge? Vi har ont om tid.
- Ser det här korrekt ut? - Nej.
- Kolla! - Hallå där!
Magnus?
Jag behöver åtskilligt av det här.
Ta den här!
Spärra av stället.
De som inte är allierade måste dö.
Låt bli det där!
- Valentine. - Jonathan.
Hur kan du veta mitt riktiga namn? Ingen kallar mig det.
Är det sant? Är Valentine min pappa?
Han var god, sen hamnade han i konflikt med Klaven.
När din mamma flydde med Bägaren räddes han Klavens straff.
Han brände ned deras hus.
Han ville att alla skulle tro att han var död.
I askan fann vi kvarlevor av en man och ett barn.
Ett barn?
Det skulle se ut som om han hade dödat sig själv och deras son.
- Din bror. - Har jag en bror?
Jonathan Christopher Morgenstern.
Du ljuger! Jag heter Jace Wayland.
Och min släkt heter Wayland.
Tror du att Clary är den enda med blockering?
Jag ska visa dig sanningen.
Du har förstört den.
Nej!
Du är inte min pappa.
Jag kom tillbaka för att få dig att förstå vem du egentligen är.
Jag vet att du är olycklig här. Plågad av lagarna.
Din plats är vid min sida. Du är en Morgenstern.
Du är min son.
Mitt namn är Jace Wayland.
Jag är en Wayland.
Det är dags att du får veta sanningen.
Det är bara en fråga om insikt.
Ser du det nu? Morgenstern.
- Ta det här. - Okej, okej.
Isabelle...
- Clary, vi har hittat din mamma. - De har hittat henne, på Institutet.
- Alaric. - Det är Luke. Kan du se den?
Ja, jag ser den.
- Vi måste dra! Luke behöver vår hjälp. - Vart ska vi?
- Institutet. - Vi bryter mot Avtalet.
Inte om vi agerar som människor.
Kom igen, killar! Skynda er!
- Vi är redo. Jag har briefat dem. - Det här är Alaric, en av våra.
Stick ut huvudet genom fönstret, om du behöver.
Jag är en varulv, ingen golden retriever.
Simon!
- Vänta här. Jag kommer strax. - Jag kan inte... Nej! Isabelle!
Kom igen, Isabelle. Var är du?
Seså, sätt fart! Skynda på!
Varulvarna kommer för att rädda oss. Tänk att jag skulle få säga det.
Äntligen! Isabelle.
Öppna dörren.
Han reagerar. Han kommer att överleva.
Och ni bör se upp.
Några håller på att tränga sig in här.
Att frammana alla dessa demoner...
Spring!
- Vart ska vi? - Det finns en annan utgång.
Nej, vänta.
- Isabelle! - Jag dödade dig nästan.
- Allt bra? - Ja.
- Det kryllar av demoner. - Inte en chans!
- Institutet är helgat. - De vet tydligen inte det.
Nån på insidan måste ha släppt in dem.
Vi skulle rädda nån, inte bekämpa demoner.
Sprid ut er!
Backa!
Vi behöver hjälp, Alaric!
Alaric!
- Det måste finnas nån annan väg ut. - Vi kan inte hålla emot!
Akta er.
Akta er!
Clary, vilken runa är det där?
- Jag vet inte... - Den finns inte i boken.
Den försvinner.
Här. De kommer in nånstans. Jag ska stoppa dem.
- Kom! - Gå, ni! Vi hinner i fatt er.
De kommer uppifrån kupolen.
Jocelyn, du har alltid funnits kvar i mitt hjärta. Jag ska ta med dig hem.
Hon ska ingenstans.
Hur lyckades du ta dig hit?
- Du är starkare än vad jag trodde. - Lämna henne i fred.
- Vad i helvete! - Hör vad han har att säga.
Det är inte som du tror.
Äntligen. Båda mina barn tillsammans.
Min dotter och min son.
Jag är ledsen, Clary. Jag visste inte.
Han ljuger. Du är Michael Waylands son. Luke sa att min bror är död.
Min bror dog i en brand.
Jag tog Jonathan. Kvarlevorna tillhörde en pojke som hade dödats av vargar.
Jag önskar att det inte vore sant.
Hon vill inte tro dig, för hon är förälskad i dig... Jonathan.
Jag trodde att du hette Jace.
Jace är ett smeknamn.
Jonathan Christopher. J. C...
Jace.
Där är spaken. Stäng kupolen.
Plocka fram Bägaren, Clary.
Plocka fram den! Jag vill ha Bägaren!
Du lovade att inte skada henne!
Sluta nu.
Nu!
- Den sitter fast! - Stäng!
Det går inte. Jag tror att det fattas en del.
Clary!
Jag behöver detta.
Mamma?
Hitta de andra.
Okej. Där uppe eller där nere?
Jag är inte så förtjust i källaren.
Det går inte längre!
Simon, skynda dig!
Clary!
Hejsan, mr Garroway. Du verkar ha en "vuff" dag.
Det enda humana i den här situationen vore att avliva dig.
- Du ville se mig förvandlas. - Jajamän.
Res på dig! Nå, hur långt vill du driva det här? Va?
Till slutet.
Simon!
Stötta dig mot mig.
Skynda er i väg! Ta er härifrån!
Följ med mig!
Nån sa att du gillar att spela piano.
Johann hade varit stolt över dig.
Nu ska Raziels svärd bli din död.
Sluta! Annars släpper jag den!
- Låt bli det. - Ge honom inte den, Clary.
Du måste lyssna på mig. Som din pappa... ber jag dig, snälla.
Om du hade varit en sann pappa hade du vetat vart mina tankar har fört den.
Du vet ingenting om mig.
Du är inte min pappa, och kommer aldrig att bli det.
Jag lovar att du aldrig behöver se mig igen.
Tack, Clary.
Utan Bägaren är vi förlorade.
Inte vi.
- Du! - Nej!
Clary!
- Släpp inte! - Aldrig!
Här!
- Hur känns det? - Jag vet inte.
Jag förstår varför du gjorde som du gjorde.
Jag förlåter dig.
Du ska veta att jag tänker förvara din hemlighet väl.
Hej.
- Hur mår hon? - Läget är stabilt.
Läkarna vet inte vad hon tog, så vi får vänta och se.
- Förlåt. - Som gammal romantiker tänkte jag:
När jag säger "jag älskar dig" kommer hon att säga det samma till mig.
- Det kommer hon att göra. - Ja...
Du måste vara trött. Sov lite. Vi ser efter henne.
- Okej. - Kom här.
- Snyggt jobbat. - Jag har några ess i rockärmen.
Vi befarar att du aldrig kommer tillbaka.
- Det är jobbigt att ses just nu. - Det är jobbigt för mig med.
Men det här handlar inte bara om oss.
Du har en fantastisk gåva. Vi behöver dig.
- Jag behöver dig. - Jag vet inte.
Jag sa att jag aldrig har sett en ängel.
Jag ljög.
Jag har aldrig mött en modigare mondän.
Jag är ingen mondän.
Jace!
Det tog tid.
Du sa ju att ni behöver mig.
- Förvara det där på ett säkert ställe. - Ja.
Är det okej om jag? Hur ska jag? Är det okej om jag?
Clary, jag tror inte på det. I mitt hjärta känns det inte som sanningen.
Jag vet inte hur jag ska betrakta världen nu.
Jag ser inte gator och bilar längre. Jag ser demoner och änglar.
- Allt är annorlunda. - Världen är den samma.
Det är du som är annorlunda.
Minns du inte vad Hodge sa? Alla sagor är sanna.
Översättning: Helena Lindén www.undertext.se
Dikt © Jan Risheden - förmedlat genom ALIS